ІНСТИТУТ ОБДАРОВАНОЇ ДИТИНИ НАПН УКРАЇНИ
АНОТАЦІЯ НАУКОВОЇ ДІЯЛЬНОСТІ

ПІБ – ЛІПІН МИКОЛА ВІКТОРОВИЧ
Відділ – філософсько-методологічних проблем інноваційного розвитку людини Інституту обдарованої дитини НАПН України
Посада – провідний науковий співробітник  
Науковий ступінь – кандидат філософських наук
Наукове звання – доцент

Наукові публікації (за останні три роки): всього 19
•	науково-метричні видання (перелік):
1. Ліпін М. Освіта як простір розвитку сутнісних сил особистості / М. Ліпін // Вісник КНТЕУ. – 2015. (Том ІІ) – № 3(101). – С. 39-48.
2. Ліпін М. Культурно-історична пам’ять як спосіб відтворення людської сутності / М. Ліпін // Вісник КНТЕУ. – 2016. – № 2 (106) – С. 86-95.
3. Ліпін М. Антропоцентризм як онтологічна крадіжка / М. Ліпін // Гілея: науковий вісник. Збірник наукових праць. – 2016. – Випуск 108 (№ 5.) – С.158-161.
4. Ліпін М.В. «Просторовий перехід» на перехресті історії / М. Ліпін // Віник КНТЕУ. – 2017 – № 2. – С. 45-53. 
•	закордонні видання (перелік): 
1. Липин Н.В. Проблема власти и насилия (в контексте творчества Ф.М. Достоевского) / Н.В. Липин // Вестник философии и социологии Курского государственного университета. – 2014. – № 2. – С. 72-78.
2. Липин Н.В. Другой и Я: парадокс конститутивности субъектности / Н.В. Липин // Аль-Фараби. Журнал социогуманитарных исследований Института философии, политологии и религиоведения Министерства образования и науки Республики Казахстан. – 2015. – №3(51). – С. 84-93.
3. Lipin N. THE LOGICS OF THE SUBJECTIVENESS’ CONSTITUTIVENESS / N. Lipin // The Kazakh-American Free University Academic Journal. – USA, Oregon, 2015. – Р. 40-46.
•	монографії (перелік): 
1.Ліпін М.В. Освіта у пошуках нових орієнтирів самоорганізації / М.В. Ліпін // Синергетика i освіта: монографiя / за ред. акад. В. Г. Кременя. – К.: Ін-т обдаров. дитини НАПН України, 2014. – С. 194-224.
2. Ліпін М.В. Креатині виміри «порядку» і «хаосу» в параметрах освіти / М.В. Ліпін // Синергетика і творчість: монографія / за ред. акад. В. Г. Кременя. – К.: Ін-т обдаров. дитини, НАПН України, 2014. – С.167-194.

•	посібники (методики)
(перелік)
•	підручники 
•	(перелік) 

Індекс Хірша – 
Скопус – 

Гіпотеза наукових досліджень (до 600 знаків):
Для сфери освіти проблема мислення є актуальною в силу того, що в її межах розгортається розвиток людського в людині. В свою чергу, виходячи з розуміння мети освітнього процесу, вибудовуються способи її досягнення, від яких залежать реальні обриси кінцевого результату. Поза теоретичною рефлексією освітньої діяльності мета і способи її досягнення будуть випадково визначатися домінуючими принципами емпіричного буття. Не секрет, що наявний соціум завжди прагне редукувати освіту до інструменту формування індивідів відповідно до наперед заданих шаблонів. Подібна педагогічна практика не може не бути примусовою, оскільки не відповідає логіці освітньої справи, яка повинна співпадати з логікою розвитку людини як такої. Як наслідок, порушується «природність» педагогічної справи, до неї вноситься чужорідний момент, який дозволяє досягати зовнішніх по відношенню до самочинного виявлення особистості результатів. Основним завданням освіти повинно бути завдання навчити мислити, або, навчити вчитися. Саме введення в освітній простір мислення як діяльнісної здібності і як принципу розвитку усіх залучених до нього суб’єктів здатне перетворити його на простір свободи.

Методологічна основа наукових досліджень (до 2000 знаків):
Зрозуміло, що обдарованість постає не репродуктивною, а саме продуктивною, креативною силою. Вона реалізується у світі як таке начало, яке вільно рухається, виходячи з іманентного смислу конкретної ситуації. Обдарована людина володіє здібністю бути вільною у певній ситуації. Дійсно бути вільним можна тільки при умові творення нового буття. Тоді людина виступає як начало, що породжує та реалізує нові можливості у наявному бутті. Важливість природних, так званих «вроджених» задатків, так само як і важливість впливу соціального оточення, не повинні затьмарювати креативну природу обдарованості. Вона залишиться не проясненою, якщо креативність (творчість) не буде зрозумілою як самодетермінований феномен. Його причина не може бути винесена у природу (натуру) або соціум (культуру). Інакше з’являється ілюзії можливості сформувати творчості ззовні, доклавши відповідні психолого-педагогічні зусилля. Але у тому то й проблема, що креативність, котра міститься в основі обдарованості, є такою сутністю, яка не твориться, а сама творить. 
Проблема обдарованості та креативності пов’язана з проблемою становлення «людини в людині», проблемою зародження людського духу. Мова йде про те, що дух не успадковується, як не успадковуються людські способи поведінки. Те, що людина при народженні застає як готові форми культури, не поглинається нею автоматично. Спочатку культура протистоїть дитині, і вона чинить опір спробам дорослих втягнути її у людський світ. Природно для новонародженого поводити себе, виходячи із своїх фізіологічних потреб, цілком розчиняючись у них. Тут немає цілеспрямованої дії, немає неспівпадіння індивіда з самим собою. Людські способи поведінки не наслідуються, вони повинні бути відтворені кожним індивідом, так само як і кожним поколінням наново. Зрозуміло, що цей процес відтворення існуючої культури в основі своєї є творчим процесом та відбувається як самотворення людиною власного «Я» та загальнолюдської культури. Звідси фундаментальна проблематичність людини та людства в цілому. Спроби віднайти начало людського у «фізіології» розраховують отримати «онтологічну» гарантію людського. Проте воно нічим не гарантоване. При чому, не лише індивідуальне людське буття нічим не гарантоване, а навіть існування суспільства є хитким та крихким. Саме по собі, залишене напризволяще, без людського цілеспрямованого одухотвореного зусилля воно розсипається. Становлення людського не відбувається завдяки, а завжди всупереч наявному стану речей. В силу зазначеного постає необхідність дослідження людського буття в процесі саморозвитку.

Технологічна основа наукових досліджень (до 2000 знаків)